Title: The Willoughbys Year: 2020 Duration: 01:32:17 Subtitles Source: Netflix
‫- ‏NETFLIX מציגה -
‫אם אתם אוהבים סיפורים ‫על משפחות שנשארות יחד,
‫ועל בני משפחה שאהבו זה את זה בכל הקשיים,
‫וחיים באושר ובעושר עד עצם היום הזה...
‫זה לא הסרט בשבילכם, בסדר?
‫זאת העיר שלי.
‫ראיתי הכול.
‫תראו אותם, אנשים ‫משעממים שחיים חיים משעממים.
‫אני לא שופט.
‫כן, אני שופט.
‫בהיתי בהרבה חלונות, בסדר?
‫ראיתי משפחות מאושרות,
‫משפחות תומכות, משפחות מתפקדות...
‫אבל הסיפורים הכי טובים תמיד נמצאים בחלונות ‫שבהם אף אחד לא מסתכל.
‫לא, תסתכלו למטה.
‫הנה הם, נסתרים.
‫אני המספר, דרך אגב,
‫וגם חתול.
‫תפנימו את זה, טוב?
‫הסיפור של המשפחה הזאת מוזר.
‫אתם יודעים, חבויים מעיני העולם המודרני
‫בביתם הישן נושן.
‫אני אראה לכם. זה גן עדן לציידי עכברים.
‫כשאני אומר "ישן נושן", ‫אני מתכוון שיש להם עבר מפואר.
‫מורשת משפחתית של מסורת, ‫המצאה, יצירתיות ואומץ.
‫גדולתם עברה בתורשה, ‫כמו שיער הפנים המרהיב שלהם,
‫מדור
‫לדור
‫לדור...
‫עד לדור הזה.
‫אני כל כך אוהב להיות וילובי איתך.
‫אוי, חמודוני, אני כל כך שמחה!
‫בואו נקפוץ כמה חודשים,
‫לרגע שהנישואים האוהבים ‫והמושלמים האלה יצרו...
‫טוב, אתם יודעים.
‫מה זה? ‫-אוי, אבוי.
‫אני אבא שלך,
‫והאישה המתוקה שהעלבת עם ‫הלידה הגסה שלך היא אמא.
‫אם אתה צריך אהבה,
‫אני מתחנן בפניך, תמצא אותה במקום אחר.
‫תודה.
‫אה, שמך טים,
‫ואתה בן וילובי.
‫יום טוב, אדוני.
‫להוריו האוהבים של טים ‫לא נותרה אהבה בשבילו.
‫כל מה שנתנו לו היה שמו.
‫וילובי...
‫וילובי.
‫אה, ואחים.
‫אחות בשם ג'יין...
‫ההורים שלנו ישמעו אותך.
‫ואחים תאומים, שניהם נקראים ברנבי. ‫הם מפחידים.
‫תודה, ברנבי. ‫-אין בעד מה, ברנבי.
‫למה אנחנו מסתכלים על הקיר הזה? ‫-כי, ג'יין, אנחנו בני וילובי.
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫טוב, הסיפור של וילובי מוזר, בסדר?
‫אבל לא הכול נורא.
‫לפחות הם אכלו כל ארוחה משפחתית יחד.
‫וב"הם", אני מתכוון לשניים האלה.
‫את אוהבת חריף, נכון? ‫ -אני לא סתם אוהבת...
‫אני טורפת...
‫הם פשוט שכחו לחלוק עם הילדים שלהם.
‫אני לא צופה שאריות.
‫אבל אני כל כך רעבה, ‫אני רק רוצה לאכול את הלשון שלי.
‫גם אני. ‫-גם אני.
‫גם אנחנו. ‫-גם אנחנו.
‫מה אם נלביש ברנבי אחד כמו אוכל...
‫רעיון רע. ‫-רעיון נוראי.
‫לא, ג'יין.
‫טוב, אבל מה אם אני אלך... ‫-בלי "מה אם".
‫כן. ‫-בלי "מה אם".
‫אני יודע שאת רעבה, ‫אבל בני וילובי לא מתחננים לאוכל.
‫נחכה.
‫נוכל לקבל אוכל?
‫אוכל? ‫-אנחנו אוכלים את האוכל של היום.
‫אתם אוכלים את האוכל של אתמול.
‫אבל אכלתם ‫את כל האוכל של אתמול אתמול,
‫אז לא נשאר אוכל בשביל...
‫ג'יין!
‫שמי אמא. מי זאת ג'יין?
‫אתה קורא לאמא שלך בשמות ומצפה שנאכיל אותך?
‫לא! ‫-לא?
‫כלומר...
‫כן, אמא. לא.
‫לא? ‫ -אתה לא אומר לאמא שלך
‫מה לא לעשות!
‫ילד אנוכי שכמוך.
‫אכלת הכול. ‫-לא נכון.
‫אוי, אבא. אני הולכת לרעוב.
‫זו הנערה ההיא.
‫היא הביאה את הקטנים. ‫-הם מפחידים.
‫היי, אמא. ‫-היי, אמא.
‫מה הם עושים פה?
‫כלום. ‫-ביי, אמא.
‫הם הולכים... ‫-להיות רעבים!
‫הילדים האלה תמיד רוצים... ‫ -לא,
‫אנחנו בסדר. ‫-הברנבים צריכים סוודר.
‫ג'יין. ‫-סוודר זה טוב.
‫אנחנו רוצים סוודר. ‫-ברנבים...
‫אתם צריכים שניים. ‫-תפסיקי לדבר.
‫תסתכל עליי, אני מתרגזת. ‫-נורא.
‫אני כועסת.
‫מזעזע. ‫-אני לא יכולה לסרוג!
‫הכול באשמתך! ‫-אשמתי? מה?
‫בן, אתה מתעקש להטריד אותנו ‫עם הצרכים הילדותיים שלך.
‫לך למחסן הפחם!
‫יום טוב, אדוני.
‫טימותי המסכן.
‫זה מקום לא נעים לילד חסר שיער ‫במכנסיים קצרים, לא?
‫לפעמים, אני מקווה שלא הייתי וילובי.
‫היינו פעם משפחה דגולה.
‫היינו חיילים ומדענים,
‫מלכים ופילוסופים,
‫חוקרים וטייסים,
‫אמנים ומשוררים. ‫טיפסנו על מה שלא ניתן לטיפוס.
‫ותמיד אכלנו יחד, בשולחנות, כמו משפחה.
‫ולכל בן וילובי היה שפם,
‫אפילו לנשים.
‫נוכל לחזור להיות משפחה דגולה.
‫לא...
‫אנחנו נהיה משפחה דגולה.
‫כנגד כל הסיכויים,
‫ילדי וילובי עדיין ניחנו בנחישות...
‫יפה, ברנבי. ‫-גם אתה, ברנבי.
‫ביי ביי, ספינת אוויר.
‫...בדמיון...
‫ובתקווה.
‫"דרך הזכוכית
‫מעבר לגדר
‫עקבו אחרי הקשת בענן אל..." ‫-שקט!
‫אני לא יכולה לסרוג!
‫"היכן שהחלומות שלי מתחילים"
‫היא לא יכולה לסרוג!
‫"אני אהיה חופשיה"
‫אם היא תפספס תפר!
‫אני חשה חולשה.
‫אוי, אמא, מתוקה.
‫בואו נודה בזה, ‫משפחת וילובי הזאת לא דגולה,
‫ואיך שזה נראה כרגע, הם לעולם לא יהיו כאלה.
‫לא בלי קצת עזרה.
‫אולי זה היה הלילה החשוך והסוער,
‫אולי הסתכלתי בחלון אחד יותר מדי,
‫אבל הסיפור הזה נגע ללבי.
‫אני יודע, המספרים לא אמורים להיות מעורבים,
‫אבל אתן רק דחיפה קטנה.
‫מהלך חתולי מתוזמן היטב...
‫יש משהו בחוץ. ‫-בהחלט משהו בחוץ.
‫ג'יין. ‫-יש משהו בחוץ.
‫זאת יללה, יללה חייתית.
‫איזו תעלומה.
‫זה כאילו שאנחנו בספר. בואו, ברנבים.
‫ספר רע. ‫-ספר מפחיד.
‫הם עדיין ערים.
‫תרקדי בשביל אבא.
‫איזו מין חיה מייללת ככה, לדעתכם?
‫אני ממש מפחדת. אתם מפחדים, ברנבים?
‫כי אני מפחדת. ‫ -אולי לא כדאי...
‫זוכרים את הספר הזה על חיות
‫שהיו בו ציורים של שיניים וטפרים ‫וערימות ילדים אכולים למחצה?
‫לא. ‫-תפסיקי לדבר.
‫הרבה דם, נכון, ברנבים? ‫-דם זה רע.
‫אני אבדוק אם זה מסוכן. ‫-לא.
‫אם כן, תרוצו. לכיוונים שונים. ‫זיגזג וכדומה, בסדר?
‫כדי שהוא יאכל רק אחד מכם. בסדר. ‫-מה אני מרגיש?
‫פחד. ‫-בהחלט פחד.
‫תזכרו, תאומים. זיגזג.
‫זיגזג. ‫-זיגזג.
‫תתרחקו, ברנבים.
‫אני יודע מה אתם חושבים,
‫כי אני חושב בדיוק אותו הדבר:
‫מה יש בקופסה?
‫ואפשר לרוקן אותה כדי שאוכל לשבת בה?
‫היי, חיה. אני ג'יין.
‫אני מקווה שאת חיה נחמדה ‫כי אנחנו נחמדים.
‫אל תאכלי לנו את הפנים.
‫אבא, אני אוהבת את ריחו ‫של חוט צמר טרי על הבוקר.
‫ההורים כבר קמו? נורא.
‫שערות השפם שלך מאוד מתאימות לסריגה.
‫תעשה את זה.
‫איך אני אצליח לעבור...? ‫-תמשיך.
‫אני סורגת, אתה מפרנס. זה פשוט.
‫זה תמיד היה...?
‫אתה רוצה שלאמא יהיה חוט, נכון?
‫אתה חייב. אתה אוהב את הסוודרים.
‫יפה.
‫הנה.
‫ג'יין?
‫תאומים?
‫הדוד אדמונד!
‫הם ישמעו אותך.
‫עלינו להיות בשקט בזמן שאמא ואבא עדיין...
‫טים!
‫הנה, חיה. ‫-ג'יין! מה...
‫שם. ‫-תפוס אותו.
‫תפוס אותו.
‫את שוב מחזיקה בדביבון?
‫לא.
‫יש שם איזה משהו!
‫זה יותר "איזה" או יותר "משהו"?
‫תפוס אותו. ‫-מה זה?
‫תינוק?
‫בלי חבטות! ‫-אני לא יכולה לסרוג!
‫איפה מצאת את זה?
‫מצאנו אותה בחוץ, גרה בקופסה.
‫היא יתומה.
‫מריחה כמו יתומה. ‫-נראית כמו יתומה.
‫יש לה קופסה, כמו יתומה. ‫ -"חברה יתומה
‫לבד בקופסה, אנחנו שמחים שבאת" ‫-למה את שרה?
‫אנחנו נפטרים מזה מיד!
‫תני לי את זה. תני לי... ‫-לא.
‫ג'יין, את יודעת שההורים שלנו שונאים ילדים,
‫ותינוקות הם הילדים הכי ילדותיים מכולם.
‫טוב, אני אוהבת אותה, ‫ואף אחד לא ייקח אותה ממני.
‫ברנבים, תביאו לי את זה. ‫-כן, טים.
‫חכו, ברנבים, תחזירו לי את היתומה. ‫-בטח, ג'יין.
‫ברנבים, אליי!
‫סליחה, טים. ‫ -ברנבים,
‫יתומה. ‫-כן, ג'יין.
‫ברנבים! ‫-כן, טים.
‫ברנבים! ‫-ברנבים!
‫ברנבים, יתומה? ‫-ברנבים, יתומה?
‫היא ברחה. ‫-מהר למדי.
‫מה?!
‫החיה חופשית!
‫לא.
‫מה זה? ‫-תינוק.
‫לא שוב.
‫למה זה קורה כל הזמן? ‫-הורים!
‫ראיתם... אה, הורים! אני אטפל בזה.
‫תישארי שם. אל תזיזי שריר תינוקי אחד.
‫תורידו אותה!
‫תינוקת צלויה. ‫-לא!
‫הכדורים של אימא בוערים! ‫-לא.
‫יש!
‫שורפת כדורים!
‫לא!
‫ברנבים, תתפסו אותה.
‫לא!
‫תפסתי אותך, פרחחית קטנה.
‫זה אפילו לא וילובי. ‫-הדבר הזה שלך?
‫לא. ‫-מה? לא, אני לא...
‫אתה אוכל את האוכל שלנו, ‫ישן במחסן הפחם שלנו,
‫ועכשיו אתה מצפה שנגדל עוד ילד?
‫הוא תמיד עושה את זה. ‫-מה? לא!
‫ניסינו כבר הכול.
‫התעלמנו ממנו. ‫-מחסן פחם.
‫הזנחנו אותו. ‫-מחסן פחם.
‫זה לא אני. ‫-לא שיחקנו איתו.
‫מחסן פחם. אפשר לחשוב שזה יעבוד!
‫לא! שום דבר לא עובד.
‫אני לא יכולה לסרוג!
‫אוי, אמא, מתוקה.
‫ילדים. ‫-הלוואי שיכולנו להעיף את כולם.
‫החלטתי להעיף את כולכם! ‫-עשה את זה, אבא.
‫אבל... הבית שלי!
‫אל תחזרו עד שהדבר הזה ייעלם!
‫אתם...
‫כולכם... בעונש! ‫-תעשה את זה. כן!
‫הכול באשמתך. ‫-מה?
‫זאת אשמתם. צריך להעיף אותם.
‫איך נחזיר את הכבוד לבית וילובי
‫אם אנחנו לא גרים בבית וילובי?
‫אנחנו חייבים להיפטר מזה. ‫-אבל... לא! טים!
‫הסיוט הזה נגמר.
‫בואו נחזור לביתנו.
‫רגע, מה? איך?!
‫טים, היא צריכה בית.
‫ואם לא נעזור לה, ‫אנחנו גרועים כמו ההורים שלנו,
‫שממשיכים להכתים את שם וילובי הדגול.
‫הם הכתימו אותו כל כך.
‫אני יודעת איפה נמצא את הבית המושלם.
‫בואו אחריי!
‫שלום, החוץ. ‫-החוץ?
‫אבל אני מעולם לא...
‫אני מניח שקשה לצאת מהבית ‫בפעם הראשונה.
‫אבל אני הייתי בן שישה ימים כשעזבתי.
‫כל מה שההורים שלי עשו בשבילי ‫היה ללקק לי את העיניים
‫ולשלוח אותי לארוז.
‫הוא יהיה בסדר. אולי.
‫ג'יין! לאן אנחנו הולכים?
‫עד קצה הקשת. ‫-קצה הקשת?
‫כמה זה רחוק?
‫לא רחוק.
‫נכון, ידידתי היתומה?
‫המתן.
‫לך.
‫ברנבים!
‫סליחה. פנו דרך.
‫סליחה. ‫-סליחה.
‫ג'יין! האנשים!
‫מכאן.
‫חכו לי.
‫כן! כאן.
‫ג'יין, יש לי פיפי בנעליים.
‫אנחנו מתקרבים?
‫כמעט הגענו.
‫זה החלק הגרוע של העיר.
‫למדתי לבד.
‫תראו את זה.
‫נכון שזה נפלא?
‫- מלנוף -
‫הבית המושלם.
‫בדרך כלל, בסיפורים של פעם,
‫לקשת בענן יש אוצר בסוף, נכון?
‫לא הפעם.
‫הסגת גבול אסורה?
‫טוב, כמה חבל.
‫תראו! ברווזונים! ‫-ג'יין.
‫מפעל! ‫-ברנבים.
‫לא!
‫היי, ברווזונים! הם כל כך שמנמנים.
‫ברנבים!
‫ג'יין!
‫בני וילובי לא מסיגים גבול!
‫הבית המושלם.
‫זה מפעל ממתקים.
‫כל כך הרבה מכונות.
‫כל כך הרבה כפתורים.
‫ידיות. ‫-כפתורים.
‫"מתחת לקשת בענן
‫אני אסתחרר
‫הבית המושלם לחברה הכי טובה שלי"
‫אוכל קשת בענן?
‫יש הכול במקום הזה.
‫היי!
‫ליתומה יש בית, אנחנו הולכים הביתה.
‫מה? לא נוכל להשאיר אותה בחוץ. ‫זה מסוכן.
‫מה אם יש... זאבים?
‫זאבים?
‫הנה.
‫מצאת אותה בקופסה, נשאיר אותה בקופסה.
‫זאבים באמת שונאים קופסאות.
‫האיזון שב על כנו.
‫טים, חכה!
‫מה אם ניתן לה שם? ‫ שם ראוי בעל שלוש הברות, כמו...
‫טאפיטה! ט... א... פ...
‫היי!
‫שמה רות.
‫רות? ‫ -כן,
‫כי אנחנו נוטשים אותה שוב במהי-רות.
‫עכשיו, תיפרדי ממנה לשלום במהירות.
‫בסדר.
‫אוי, רות.
‫תמיד אדע איפה למצוא אותך.
‫בקצה הקשת בענן.
‫אל הבית.
‫ג'יין.
‫מי מפריע לי בעבודה?
‫זו הסגת גבול!
‫מי?
‫מה יש בקופסה שלי?
‫- מלנוף -
‫"רות"?
‫את לא ממתק.
‫איזה שפם מרהיב.
‫זה באמת הבית המושלם.
‫- מלנוף -
‫מקווה מאוד שאנחנו עושים את הדבר הנכון.
‫ברור שכן, ג'יין.
‫לאדם דגול עם בית גדול בטוח יש משפחה דגולה.
‫תדמייני איך יהיו החיים של היתומה ‫ברת המזל הזו.
‫הלוואי שהיה לנו בית כמו לרות,
‫שבו לא היינו צריכים לגנוב אוכל, ‫ואף אחד לא היה אומר, "שתקי, ג'יין".
‫היינו אוכלים בשולחן ‫כמו בני וילובי הדגולים של פעם.
‫השפמים שלנו היו מתארכים,
‫ואף אחד לא היה צריך ללכת שוב למחסן הפחם...
‫אלא אם הוא היה רוצה פחם.
‫אני רוצה מפעל. ‫-מפעל גדול.
‫רגע. נוכל לקבל את כל זה.
‫חוץ מהמפעל.
‫איך? ‫-מה אם ניעשה יתומים?
‫זה ה"מה אם" הכי מטופש שהיה לך עד היום. ‫יש לנו הורים.
‫הורים רעים. ‫-הורים איומים.
‫אבל מה אם לא היו לנו? זה כמו בספרים.
‫ההורים של פוליאנה מתו מכולרה בהודו.
‫ההורים של ג'יימס הבחור האפרסקי ‫נאכלו על ידי היפופוטם.
‫חשבתי שזה היה קרנף.
‫תחשבו כמה המשפחה שלנו תהיה דגולה ‫אם הם לא יהיו.
‫ג'יין, את באמת רומזת...
‫שנייתם את עצמנו. כן!
‫זוועה! ‫-ובמהירות.
‫לא. להיפטר מיתומה זה דבר אחד.
‫איך את מציעה שניפטר משני מבוגרים מרושעים?
‫בקלות.
‫לא! ‫-לא, לא שם. שם.
‫לא! ‫-לא, שם.
‫- סוכנות הנסיעות "ללא דופי" -
‫מה?
‫...תשעים ותשע, וכל הצרות שלך ייעלמו לתמיד. ‫אתה תאהב את זה.
‫ייעלמו לתמיד?
‫-ההרפתקה מחכה! -
‫- תראו את העולם! -
‫נייר מקופל מבריק?
‫נוכל לשלוח אותם למקום אחר.
‫מה אם...
‫נייתם את עצמנו?
‫כן. רעיון נהדר, טים.
‫אל הבית!
‫אני אוהב את התוכנית הזאת.
‫טוב, בני אדם, תירגעו.
‫אל תהיו לי רגישים.
‫"אוי, זה רע..."
‫זה הטבע. זה יסתדר.
‫תראו, הילדים האלה היו צריכים שינוי.
‫באמת הזהרתי אתכם
‫שהסיפור הזה לא יהיה כולו נופת צופים...
‫אוי, לא.
‫אלה מספריים חדים. זהירות על העיניים.
‫ניצור הרפתקה רצחנית
‫שתתן להורינו המרושעים את מה שהם רוצים.
‫להישאר לבד עם אהוב לבם.
‫בדיוק. חופשה רומנטית ‫שטומנת בחובה הזדמנויות להתייתמות.
‫אם הם לא ‫יימסו במקומות החמים ביותר בעולם,
‫הם יטבעו ברטובים ביותר.
‫- ספא -
‫קניבלים יחגגו,
‫אלא אם הם יקפאו בקרחון
‫או יתמוססו קודם בשדות חומצה.
‫הם לא יימלטו מהדובים!
‫אבל אם כן, ‫שמרנו את המקום הכי קטלני לסוף.
‫האלפ שלא ניתן לטפס עליו...
‫בשווייצריה.
‫"מי שעולה לא יורד."
‫"סוכנות הנסיעות 'ללא חרטה'.
‫אין כניסה לילדים."
‫הביטו.
‫- סוכנות הנסיעות "ללא חרטה" -
‫נפלא.
‫מה?
‫- סוכנות הנסיעות "ללא חרטה" -
‫אבא? ‫-כן, דובשנית?
‫מה זה?
‫מה כתוב שם, אבא'לה?
‫"ראו את העולם."
‫"ראו את העולם"?
‫"צאו להרפתקאות."
‫אני אשמח לצאת להרפתקה!
‫ואת יודעת מה עוד, אמא? ‫-מה, אבא?
‫אין כניסה לילדים!
‫זה יהיה נהדר!
‫עשי את ההולה, אהובתי.
‫את מסחררת אותי כמו הליקופטר.
‫לא, תפסיק. רגע.
‫אם נשאיר את הילדים כאן לבד,
‫הם יהרסו הכול.
‫מה אם לא נשאיר אותם כאן לבד?
‫נוכל להשיג להם אומנת.
‫אבל אומנת טובה היא לא יקרה?
‫כן, אמא.
‫אז נשכור אומנת לא טובה בזול!
‫"אל ההרפתקה." הם סתומים או מה?
‫- סוכנות הנסיעות "ללא חרטה" -
‫כלומר, לא חשבתי שהם יפלו בפח הזה. אתם כן?
‫את המוזה שלי, דובשנית.
‫זו תהיה נסיעה כיפית.
‫קדימה, תרים אותי.
‫תכניס אותי לרוחב.
‫אמא התיידדה עם המזלג שלה.
‫אוי, אבא. ‫-זה היה קל.
‫אל ההרפתקה!
‫כולם קיבלו מה שהם רצו. ‫-אל ההרפתקה!
‫הכול טוב.
‫אמרתי לכם שזה יסתדר.
‫הם אינם? הצלחנו!
‫אנחנו...
‫יתומים!
‫בית יתומים!
‫אתם בעונש!
‫אדמונד הדגול, תיהנה מהקיר שלך.
‫וילובי...
‫טימותי, אתה הגבר של הבית.
‫עם אחריות גדולה,
‫מגיע שפם גדול.
‫טים. ‫-טים.
‫טים. ‫-טים!
‫טים?
‫טים!
‫מה? כבר בוקר?
‫אנחנו רעבים.
‫לא אכלתי שעות. ‫-ימים.
‫גווע. ‫-מה זה אוכל?
‫אני שומע את הצרכים הילדותיים שלכם, ‫וכגבר של הבית,
‫אני אספק אותם.
‫רואים? אמרתי לכם שהכול יסתדר.
‫תנו לדגולה להתחיל.
‫אוי, טים.
‫תחממו את עצמכם.
‫פשוט שמימי.
‫ארוחת הערב מוגשת.
‫ארוחה ראויה למשפחה ראויה.
‫לובסטר טעים על מצע פחם!
‫טה-דה!
‫טים, זה מהקיר?
‫לובסטר ישן. ‫-ישן מאוד.
‫אוכל ישן הוא האוכל הכי טוב.
‫אני הולכת.
‫מה? את מוותרת על צלחת הגבינות?
‫עכבר שרקוטרי.
‫זה נעשה מוזר. ‫-מוותר.
‫אני אוכל אותו.
‫מה? היי!
‫לאן אתם הולכים בשם הווילובי? ‫-החוצה.
‫יש אוכל קשת בענן בבית של רות.
‫לא ייתמנו את עצמנו כדי שתוכלו לברוח לכם
‫ולאכול אוכל מפונפן עם החברים שלך.
‫אני יתומה, ואני עושה מה שאני רוצה.
‫לא, את לא יכולה. ‫-אני יכולה.
‫אסור לך. ‫-מותר לי.
‫לא, את... ‫-שלום!
‫זרה... ‫-...מסוכנת!
‫מסיגת גבול!
‫אל חשש, ילד כתום רזה, כי אני האומנת שלכם!
‫לא, אני אחראי.
‫קראתי על אומנות. איזו אומנת את?
‫האם טסת הנה על כנפי רוח המזרח ‫או המערב?
‫מערב. ‫-איפה המטרייה שלך?
‫הנה. ‫-את אוכלת ילדים?
‫לפעמים. ‫-למה את כאן?
‫ההורים האוהבים שלך שכרו אותי.
‫אוהבים? ‫-הורים?
‫אין לי כישורים מתאימים,
‫רק מזג עולץ.
‫באתי לשרת את כל הצרכים הילדותיים שלכם.
‫אני מבשלת, מנקה...
‫שרה!
‫מה? את שרה?
‫כן! כל האומנות שרות.
‫גם אני שרה.
‫מה דעתך שנשיר יחד? ‫-כן!
‫כולם, קדימה!
‫אסור לסמוך על אומנת.
‫זה מדהים.
‫מרושעת. ‫-אני מתה על זה.
‫מה היא עושה לראש של ג'יין? ‫-עכשיו הוא מחודד.
‫והיא נראית צעירה יותר.
‫אשת שטן.
‫אנחנו חייבים להיפטר ממנה. ‫-להיפטר ממנה?
‫מהר.
‫האומנת הזאת עובדת בשביל ההורים שלנו, ‫והיא שטפה את המוח של ג'יין.
‫חייבים להיפטר ממנה, אבל איך?
‫אולי עלון נוסף.
‫מה לגבי זה, טים?
‫זה יעבוד.
‫מה זה לכל הווילובי?
‫זה מקלעומנת, טים.
‫מקלעומנת?
‫שמים את האומנת כאן, בכיסא האומנת.
‫ידית! ‫-ידית!
‫אין יותר אומנת. ‫-הבעיה נפתרה.
‫זה...
‫רעיון נוראי.
‫קודם כול, יותר מדי ידיות.
‫ובאמת נדמה לכם שהיא פשוט תיכנס לכאן
‫ותתיישב מרצונה החופשי בתוך הכיסא?
‫זאת הספרייה.
‫התאומים בעיקר נמצאים כאן.
‫אתם החמודונים בניתם את זה?
‫כיסא קופצני?
‫קפיץ קפוץ. ‫-זה נראה כמו כיסא לאומנת.
‫אתם כמו תינוקות אלברט איינשטיין,
‫רק עם שיער מוזר יותר.
‫איך קוראים לכם? ‫-ידית.
‫זה ברנבי. ‫-וזה ברנבי.
‫שניכם? ‫-תמשכו.
‫מה אם אקרא לך ברנבי א'... ‫-נו כבר!
‫ולך ברנבי ב'. ‫-ידית!
‫עכשיו אני מבדילה ביניהם.
‫אני אוהב ב'. ‫-אני אוהב א'.
‫מתה על כל הצדדיות האלה. או שאומרים ידיות?
‫"צדדית." ‫-לא, "ידית".
‫אני יכולה למשוך?
‫כיף. וזאת?
‫כלום?
‫מי רעב?
‫לא טוב.
‫תראו אותם שם, לועסים אוכל בפה,
‫אוכלים בתאבון גדול.
‫מקלוני?
‫מה הקטע שלו?
‫מקנא. ‫-בהחלט מקנא.
‫כן. זה מאבק כוח קלאסי.
‫וילובי בוגדניים.
‫יותר כמו "וילו-לא-בא-להם".
‫"לא בא לי לאכול את האוכל של טים."
‫היי, טים.
‫אני יודעת שאתה ‫מתגעגע להורים השמרניים שלך.
‫שינוי הוא דבר קשה. הייתי שם.
‫אני חושבת שאולי אתה רק צריך לאכול.
‫מה? לא! ‫-קדימה. הנה.
‫שים קצת שיבולת שועל על המקלות האלה.
‫טים, אתה מוכרח לטעום את זה. זה כל כך טעים.
‫הרבה יותר טוב מלובסטר הקיר הזה.
‫וילובים לא אוכלים שיבולת שועל!
‫אני יודעת שאתה מסוגל, מקלוני. עכשיו תאכל.
‫לא, תודה.
‫תאכל.
‫לא. ‫-תאכל.
‫לא. ‫-תפסיק.
‫תפסיקי. ‫-עזוב.
‫את תעזבי! ‫-תאכל!
‫לא!
‫אתה מזלזל בשיבולת השועל שלי, אתה מזלזל בי.
‫אין לי ברירה אלא לשים אותך ב...
‫מחסן הפחם?
‫עמדתי לומר "פסק זמן".
‫אתה יודע, "אין לי ‫ברירה אלא לשים אותך בפסק זמן?"
‫למה שההורים שלכם יכניסו אתכם למחסן פחם?
‫כי יש לנו צרכים ילדותיים. ‫-כמו אוכל.
‫סוודרים. ‫-אהבה.
‫אימוץ יתומה.
‫אימצתם יתומה?
‫כן, נכון.
‫אבל היא הייתה תינוקת, ‫ותינוקות הם הילדים הכי ילדותיים.
‫אז... ‫-נפטרנו ממנה.
‫מה? חכו עם סיפורי ההתעללות.
‫איפה נפטרתם מתינוקת?
‫- מלנוף -
‫הבית המושלם.
‫זה הבית הכי גרוע בעולם.
‫יתומה קטנה ומסכנה.
‫אנחנו צריכים להפסיק להסיג גבול ‫ולהפריע לעבודתו של האיש הדגול הזה.
‫איזה איש דגול?
‫מי מפריע לי בעבודה?
‫רק רגע.
‫המפקד מלנוף אמיתי?
‫כן. ‫ -וואו, זאת...
‫בחירה אופנתית חזקה.
‫אתה מתלבש ככה כל יום, אדוני? ‫-אני...
‫אלה מדליות ממתקים?
‫אולי...
‫רות יכולה לצאת?
‫לא! לכו מפה.
‫היי, איפה היתומה, איש הממתקים?
‫לא!
‫תינוקת! ‫-רות.
‫מפעל! ‫-מפעל!
‫דידלי-דו!
‫אני יכול לגעת בשפם שלך?
‫מה?
‫תינוקת! ‫-רות!
‫איפה היא?
‫זה רע.
‫תראו! חייבים לתפוס אותה ‫לפני שהיא תזלול יותר מדי.
‫לא! לא שוב! אתם מסיגי גבול!
‫אל תזוזו.
‫כן, אדוני הדגול.
‫תינוקת. לא.
‫אוי, לא.
‫אגוזים ונוגט!
‫הו, דידלי-דו!
‫לא מגרסת הממתקים!
‫רותי!
‫תפסתי אותך!
‫זה היה מרגש. ‫-רגע, אמרו לנו לא לזוז.
‫רות. ‫-את, גברת עם תסרוקת גדולה!
‫תחזירי לי את התינוקת שלי.
‫התינוקת שלך? לא נראה לי, מותק.
‫אומנת יודעת דברים,
‫והאומנת הזאת יודעת שהווילובים ‫הטמבלים האלו
‫השאירו תינוקת על מפתן דלתך.
‫רגע, אתם המלאכים שהביאו אותה אליי?
‫אולי.
‫לא הייתי קוראת להם מלאכים.
‫בחיי.
‫מה נתת לה לאכול?
‫ממתקים!
‫אני קומנדר מלנוף, ואני חי בארץ הכיף!
‫ציור נע?
‫איך הם הכניסו את האנשים הקטנים לקופסה?
‫רותי אוהבת את זה, לא?
‫את אוהבת שיבולת שועל.
‫כל הילדים אוהבים שיבולת שועל.
‫אז אתה קומנדר מלנוף האמיתי?
‫אתה מפורסם.
‫טוב, אולי.
‫אני מכין את כל הפינוקים הטעימים בעצמי.
‫אתה גר כאן לבד?
‫כן. פעם הייתי לבד.
‫אבל רות הגיעה לכאן, ‫והיא צריכה הרבה תשומת לב.
‫כמובן. נכון, תינוקת?
‫איך משהו כל כך קטן יכול ‫לעשות כל כך הרבה קקי?
‫לא ישנתי תשעה ימים.
‫זה מסביר הרבה. ‫-התקשרתי לשירותי רווחת יתומים, אבל...
‫שירותי רווחת יתומים? לא.
‫לא היית צריך להתקשר אליהם.
‫כלומר, ‫"אם אתה מוצא יתום פתאום, חייג..."
‫אפס-אפס.. ‫-אפס-אפס...
‫לא! לתת להם תינוק ‫זה כמו לנעול כלבלב בכלוב.
‫אוי. אני אוהב כלבלבים.
‫אז מזל שניתקתי.
‫אה, ניתקת? ‫ -את מבינה...
‫התחלתי לחבב את הצרכים הילדותיים שלה.
‫אני רוצה שהיא תישאר.
‫בסדר, אבל המפעל הזה לא בטוח לתינוקות.
‫היא לא יכולה ‫לאכול רק ממתקים לשארית חייה.
‫כלומר, עוד מעט היא כבר תלך לקולג',
‫היא תוכל להיות רופאה,
‫או אולי היא תכתוב את המובי דיק הבא,
‫או תצייר את המונה ליזה הבאה, ‫או שתטיס מטוס לירח.
‫כלומר, היא יכולה להיות הנשיאה הבאה.
‫אתה יודע, ואז תצטרך ללכת ‫לבית הלבן
‫ואולי לא ללבוש חליפת ממתקים.
‫אתה יודע? זה הרבה.
‫נשמע מתוק.
‫הגיע הזמן שאיש הממתקים הזה ‫יהפוך לאיש משפחה
‫שגם מכין ממתקים.
‫טוב, אם אי פעם תזדקק לעזרה, ‫אתה יודע למי להתקשר.
‫אה, לשירותי רווחת יתומים.
‫מה? לא. מקלוני!
‫אתה יכול להתקשר אליי.
‫אתה יודע, אני אומנת.
‫בסדר.
‫פשוט תכניס שם את המספר שלך. ‫-ואם תצטרכי פעם מפעל ממתקים...
‫הבית המושלם.
‫אתם נפלאים, משפחת וילובי.
‫הנה, בן. תפוס.
‫- מלנוף -
‫זה חיבוק? ‫-לא יודע, אבל אני אוהב את זה.
‫למרבה הצער, ילדי וילובי יקבלו בקרוב ‫חדשות מטרידות
‫על כך שהוריהם...
‫עדיין בחיים.
‫- סוכנות נסיעות "ללא חרטה" -
‫- האי הוולקני -
‫אומרים שהאהבה מנצחת הכול.
‫זה נכון לגבי השניים האלה.
‫- מעיינות החומצה -
‫כן!
‫כמה נשמות יש לחתולים האלה?
‫- ג'ונגל הקניבלים -
‫אוי, אבא,
‫אני כל כך אוהבת לצאת איתך להרפתקאות.
‫חרק. ‫ -למרבה הצער, אמא,
‫ההרפתקה שלנו תיגמר בקרוב.
‫אנחנו מרוששים.
‫זה אומר שנצטרך...
‫לחזור הביתה? אני חושש שכן.
‫אתה מתכוון, לחזור לבית הישן נושן?
‫כן.
‫אם רק הייתה דרך לחצות את מרחבי החלל והזמן
‫ופשוט למכור אותו.
‫או שתמיד תוכלו להשתמש באינטרנט.
‫אינה? ‫-נטס?
‫תראו.
‫בתים ישנים נושנים נמכרים בהרבה בימינו.
‫בחיי.
‫פיראנה!
‫מה זה הדבר הזה, לכל השדים?
‫המון תמונות.
‫אה, הבנתי.
‫- התקשר לסוכנת -
‫איירין הולמס.
‫שלום, אנחנו רוצים למכור ‫את הבית הישן נושן שלנו.
‫מהר. תגיד לה למכור מהר. ‫-מיד, כן.
‫"נוסעת באוטובוס
‫שלוקח אותנו הביתה
‫מתחת למושב שלי, מצאתי מסטיק
‫תסתכלו על העולם
‫חולף במהירות
‫ללעוס את המסטיק הזה עושה לי בחילה
‫לאכול מסטיק ישן זה רעיון גרוע"
‫זה היה יום נהדר.
‫אני שמחה שנהנית.
‫בטח המפקד כבר מסמס.
‫אומנת.
‫מה? אבא?
‫כרצונך.
‫"להחליק כדי לפתוח."
‫טוב, כן.
‫למה זה לא עובד?
‫- הודעות ‫אמא ואבא וילובי -
‫כן!
‫האומנת, אנחנו מוכרים את הבית.
‫היא עובדת בשביל ההורים שלנו שעדיין חיים!
‫טים, אתה מתנהג מוזר.
‫אה... באמת? ‫-אנחנו מוכרים את הבית.
‫היפטרי מהילדים כרצונך.
‫עשה זאת, אבא.
‫לא.
‫כן.
‫וזה מה שהאומנת הזאת כתבה בחזרה.
‫"בנוגע לילדים, אני אטפל בהם!"
‫את רוצה שיטפלו בך?
‫לא.
‫אוי, לא.
‫כסף!
‫עוד מסיג גבול.
‫כסף.
‫שלום!
‫בית פתוח מחר. ‫אני אמכור את הבית שלכם!
‫כסף!
‫אוי, לא, את לא.
‫- למכירה -
‫מי יכול לישון בלילה כזה?
‫טוב, האמת שאני יכול. אני ישן נהדר.
‫אבל ילדי וילובי לא יכולים.
‫לכו.
‫אפס, אפס, אפס, אפס, אפס.
‫שירותי רווחת יתומים.
‫שלום. אני יתום שזקוק לשירות.
‫אני רוצה לדווח על אומנת רעה.
‫איזה אפס.
‫דינג-דונג,
‫הבית פתוח!
‫תקנו אותו.
‫כמו עכברים שמכרסמים בקצה מלכודת,
‫האנשים מלאי התקווה האלה עמדו להסתבך
‫במלחמת וילובי.
‫חם.
‫נפלא...
‫- למכירה - ‫- נמכר -
‫לא! ‫-אש!
‫היי. ‫-היי.
‫יש. ‫-הצילו?
‫הבית הכי גרוע.
‫לעזאזל.
‫כל הכבוד, וילובים. ‫-כן!
‫היום הצלנו את ביתנו.
‫- תצפרו אם אתם אוהבים משפחה -
‫מושלם.
‫בזמן שהווילובים הגנו על ביתם באומץ...
‫-לאן אתם הולכים? ‫-...הדבר הבא היה מעבר ליכולתם.
‫ברוכים הבאים.
‫מכאן.
‫תראי את הבית הזה!
‫המשפחה המושלמת.
‫"משפחה מושלמת!" ‫-זה מה שתמיד חלמנו עליו.
‫זה נראה כמו הבית, מותק.
‫"הבית!" ‫-מרושעים. לכו.
‫יש מקום לגינת הוורדים שלי.
‫"ורדים!" ‫-אחות גדולה, אני אוהב אותך כל כך.
‫לא, אני אוהבת אותך, אח קטן. ‫-"אהבה!"
‫גם אנחנו אוהבים אתכם, ילדים.
‫אני מרגישה עקצוץ ביתי חמים. ‫-"עקצוץ!"
‫הבית הזה נפלא! ‫-"נפלא!"
‫נוכל לתלות שם ‫את כל התמונות המשפחתיות.
‫"תמונות!" ‫-אנחנו יכולים להיות מאושרים כאן.
‫אנחנו בהחלט קונים את הבית הזה.
‫"קונים!" ‫-אנחנו דגולים.
‫אבל הם מושלמים.
‫קדימה.
‫זה כמו טבח וילובי מ-1775!
‫מסיגי גבול!
‫הוא רדוף רוחות!
‫אני אוהב אותך!
‫משהו הפחיד את המשפחה המושלמת?
‫חייתי. ‫-בהחלט מפלצת.
‫רק נציץ. ‫-ג'יין! לא!
‫מה קרה לספרייה שלנו?
‫אני מפחד. ‫-בהחלט מפחד.
‫מה לכל הווילובי?
‫אני החיה של וילובי!
‫היכנסו לביתי, ואסעד את לבי בכם!
‫תאכל אחד מהברנבים!
‫זיגזג. ‫-זיגזג.
‫צאו מכאן ותהיה חופשיים, ‫אלא אם כן אתם וילובים!
‫זיגזג. ‫-זיגזג. זה לא עובד.
‫אני הוא בן וילובי.
‫באמת?
‫אז אני מניח שאנחנו סבבה....
‫מקלוני.
‫אומנת?
‫באתי לשרת את הילדים הקטנים.
‫ידענו שאת טובה.
‫זרועות גומי. ‫-אבל נעלתי אותך בחדר שלך.
‫בחייך, טים.
‫כל האומנות יודעות לפרוץ מנעולים.
‫בניתי את זה כל הלילה כי ממש רציתי לעזור.
‫לעזור למי? להורים שלנו?
‫אנחנו לא יכולים לסמוך עליה.
‫זוכרת את זה, אומנת?
‫"בנוגע לילדים,
‫אני אטפל בהם."
‫למה אתה מרושע? ‫תשמע את זה בקול שלי, בסדר?
‫"בנוגע לילדים, תנו לי לטפל בהם."
‫כשאת אומרת את זה ככה, אני רוצה שיטפלו בי.
‫טים, אני אולי עובדת אצל ההורים שלכם,
‫אבל חובתי היא לדאוג לכם.
‫הייתי צריכה להגיד לך ‫שהם מוכרים את הבית.
‫אני מצטערת,
‫אבל לא יכולתי לשבור ‫את הלבבות המוזרים שלכם.
‫תודה, אומנת. תודה. ‫-תמיד, חברה קטנה.
‫רוצה לחבק את האומנת. ‫-חיבוק.
‫בואו הנה, ראשי פטריות קטנים.
‫חבקי אותנו. ‫-עם כל שש הזרועות.
‫טים, אתה בסדר?
‫תודה.
‫אוי, מקלוני.
‫מה?
‫המחלקה לשירותי רווחת יתומים הגיעה למקום.
‫יחידה ארבע, לחסום יציאות. ‫-שירותי רווחת יתומים?
‫חייבים ללכת, עכשיו! ‫-אין ילדים בפנים או בחוץ.
‫תזדרזו, ילדים. תישארו איתי. קדימה.
‫לאן אנחנו הולכים?
‫דלת אחורית. ‫-בסדר.
‫לא. בואו אחריי.
‫קדימה, שניכם. ‫-אומנת, מה קורה?
‫זה בסדר. תישארו יחד. קדימה. אל תילחצו.
‫יש לנו סיבה להאמין ‫שאומנת רעה מסתירה... יתומים.
‫יתומים? ‫ -כבן וילובי,
‫אני דורש ממכם לעזוב את הבית שלנו.
‫אתה היתום. ‫-נכון.
‫לא, יש להם הורים. תניחו להם.
‫לינדה?
‫זו את?
‫כן. ‫-לינדה?
‫אבל אני אומנת עכשיו.
‫את שוב לובשת נייר טואלט?
‫כן, אבל זה...
‫את נראית מגוחך.
‫זאת תחפושת. הייתי...
‫פעם יתומה, תמיד יתומה.
‫אומנת, את יתומה?
‫לא. כלומר, הייתי. כלומר, אני...
‫כן.
‫ניסינו למצוא לה בית, ‫אבל אף אחד לא רצה אותה.
‫זה לא נכון. אנחנו רוצים אותה.
‫רואה? הם רוצים אותי.
‫אוי, לינדה.
‫אני רוצה לדווח על אומנת רעה.
‫אנחנו לא רוצים אותה.
‫טים?
‫זה אתה? הקול שלך? ‫-טים.
‫איך יכולת? ‫-לא.
‫ילדים יכולים להיות כל כך אכזריים.
‫לא התכוונתי... ‫-כן התכוונת.
‫רק ניסיתי להיות אומנת טובה.
‫אבל את כבר...
‫לא נחוצה.
‫לא, את נחוצה. ‫ -קדימה, לינדה,
‫לפני שהילדים האלה יפגעו בך יותר.
‫אומנת, לא! בבקשה!
‫ג'יין...
‫זה באשמתך.
‫לא התכוונתי...
‫שיקרת לגבי האומנת, ‫גרמת לי להיפטר מרות.
‫זה באשמת ההורים שלנו. ‫-תמיד אומר לי מה לעשות.
‫ג'יין... ‫-אתה מרושע, נטול שפם...
‫לובש מכנסיים קצרים... ‫-יש להפריד בין הילדים הרבים.
‫לא!
‫לטובתכם שלכם. ‫-לא!
‫אתם תאמצו חוויות ילדות סטנדרטיות.
‫בתים יסופקו, בתי ספר יוקצו.
‫עד שההורים הביולוגיים שלכם יחזרו,
‫אתם יתומים מבחינה רשמית.
‫לא.
‫תיהנו מהילדות.
‫די! אני לא רוצה ללכת!
‫הצילו!
‫אני לא רוצה ללכת. תנו לי לצאת!
‫טים? ‫-ג'יין?
‫בבקשה, אתם לא יכולים.
‫רות קיבלתי. כל הילדים נאספו ומוגנים כעת.
‫-לא. ‫-עבודה טובה, צוות.
‫הילדים המסכנים האלה.
‫לבדם, מפוזרים, אבודים.
‫כמוני, בעצם.
‫הברנבים הושמו בבית מודרני.
‫הם חוברו לאינטרנט, ‫והמוחות הקטנים שלהם הוצפו ב... טוב...
‫אתם גלשתם באינטרנט.
‫משפחת האומנה של ג'יין האמינה ‫בכוחה המרפא של המוזיקה.
‫את בסדר, ילדה?
‫אבל השיר של ג'יין נעלם.
‫ה"מה אם" שלה הפך ל"לעולם לא עוד".
‫- ריח חתול חדש -
‫טים התנגד לשינוי, ‫וברח ממשפחות בעלות כוונות טובות
‫כמו משפחות וילסון,
‫וולטרס,
‫וודינגטון.
‫הוא רצה בחזרה את חיי הווילובי ‫הישנים נושנים.
‫- למכירה - ‫- נמכר -
‫נמכר?
‫אוי, לא!
‫אבל הם נעלמו.
‫בלי בית, בלי משפחה.
‫מישהו צריך לדאוג לו.
‫כאן יחידה שלוש. תפסנו אותו.
‫קשה שם בעיר.
‫לפעמים אתה החתול, ‫ולפעמים אתה העכבר.
‫לפחות יש לו קופסה.
‫- קאטהאונד -
‫טוב, זה קצת אפל, אבל אתם יודעים...
‫האומנת המסכנה קיפלה את הזנב וברחה.
‫ברחה מעברה, אתם יודעים? לא הביטה לאחור.
‫- גבולות העיר -
‫כמובן, זו לא באמת אשמת אף אחד.
‫בסדר, אני אעצור את האוטובוס.
‫מרוצים?
‫תוריד אותי!
‫מה לכל הווילובי?
‫זה טוב, נכון? מרגש.
‫- שירותי רווחת יתומים - ‫- מתקנים את הטעויות שלכם -
‫זמן לשיבולת שועל.
‫אני לא רעב.
‫אני חושבת שאתה כן רעב, מקלוני.
‫מה?
‫רעב ל... חופש!
‫אומנת?
‫תקרא לי פיל.
‫תיכנס לעגלת השיבולת.
‫באתי לשחרר אותך.
‫לא מגיע לי להשתחרר.
‫עזוב אותי, פיל,
‫עם רגשות האשמה שלי.
‫מסיבת רחמים עצמיים, אה?
‫לא קיבלתי הזמנה.
‫כן, פישלת.
‫גם אני פישלתי.
‫השארתי אתכם לבד.
‫ברחתי.
‫אבל חזרתי,
‫ואני לא עוזבת בלי וילובי.
‫אני רק "וי-לא יהיה".
‫כל מה שרציתי היה להיות וילובי דגול ‫עם משפחה דגולה.
‫היי! ‫-אתה אומר שג'יין לא דגולה?
‫לא. ‫-ברנבי א' לא דגול?
‫לא. ‫-ברנבי ב' לא דגול?
‫אתה לא דגול? ‫-בסדר, הבנתי. די!
‫תראה, מקלוני, יש לך משפחה.
‫הם זקוקים לך.
‫ואתה זקוק להם.
‫מגן הראש שלי.
‫בוא נתחפף מכאן ונעשה משהו דגול, אחי.
‫בוא נצא לדרך, אחי.
‫אני מעריך את המהירות שלך, ‫אבל זה מטורף.
‫כמעט הגענו.
‫כלומר...
‫לוקח את השיבולת לטיול.
‫שיבולת שועל אוהבת לטייל.
‫קדימה, שיבולת שועל.
‫יש יתום בעגלה הזאת?
‫פיל?
‫בחיי. יתום בעגלת שיבולת שועל? ‫מעולם לא שמעתי על דבר כזה.
‫זה מגוחך.
‫לא, אל תיגעי בזה.
‫אל תסתכלי לשם.
‫וואו! הגב שלי!
‫איך אתה מעז?
‫אתה חושב ששיבולת שועל גדלה בשדות, פיל?
‫אתה יודע כמה זמן נצטרך ‫להשרות את שיבולת השועל
‫כדי שתהיה רכה מספיק ולא תחנוק ילד?
‫קוד חירום! היא לא פיל אמיתי!
‫זו לינדה.
‫אל תזוזי, פיל המזויפת!
‫אומנת! ‫-טים?
‫היא גונבת יתום.
‫הוא לא יתום. ‫-והיא לא לינדה.
‫אני פיל.
‫נפיל את פיל! ‫-נפיל את פיל!
‫- שירותי רווחת יתומים -
‫מצאתי אותך!
‫היא בורחת. תעצרו את הלינדה הזאת!
‫ידעתי שלפיל יש מכונית שווה.
‫אומנת, השער!
‫שער, שמאר! פיל הוא לא כבשה.
‫יש לנו סיפורים על אנשים ‫בהקשרים שונים מאוד...
‫נחמד לראות את לינדה לוקחת יוזמה.
‫...ולהעיר אחרים. הישארו עימנו.
‫הלילה, נער רזה נמלט ממרכז מעצר לנוער.
‫- מבזק חדשות -
‫המצוד אחר...
‫טים היה בקופסה.
‫ברנבים, אני צריך את עזרתכם.
‫טוב, טים. ‫-בטח, טים.
‫קדימה.
‫לא. ‫-לא?
‫מה זאת אומרת, לא? עלינו למהר. ‫-אין צורך למהר.
‫יש לנו תופים, מותק. יש לנו תופים.
‫ג'יין, בבקשה.
‫אנחנו לא בני וילובי בלי ה"מה אם" שלך.
‫מה אם...
‫אני אומר...
‫שאני...
‫מצטער?
‫ומה אם כן היית מצטער?
‫מה אם תקבלי את התנצלותי?
‫מה אם תפסיק להגיד לי מה לעשות?
‫מה אם תפסיקי להכניס אותי לצרות ‫ותגרמי לי להיתקע במחסן הפחם
‫בזמן שאת משחקת עם יתומים ואוכלת קציץ בשר?
‫אני מקבלת את ההתנצלות שלך. ‫-מה?
‫"טים אומר שהוא מצטער
‫בגלל שהוא טעה
‫לגבי כל הדברים שאציין כאן"
‫שר"י, תפתחו את הדלת.
‫חייבים לזוז.
‫אפשר לעזור לכם? ‫-אנחנו מחפשים ילדים נעדרים.
‫מצאו אותם, אדוני.
‫ביי.
‫כל עוד הם חושבים שאתם יתומים, ‫הם לעולם לא יוותרו.
‫יש רק דרך אחת לצאת מזה.
‫לא תאהבו את זה, אבל...
‫מה אם נחזיר את ההורים שלנו?
‫מה? ‫-הורים?
‫אומנת, ידיים על ההגה, בבקשה? ‫-סליחה, אבל יש לכם הורים רעים.
‫כן, אני יודע שהם מתועבים,
‫אבל הם היחידים שיש לנו.
‫תראו, האישה משירותי רווחת היתומים אמרה
‫שאם ההורים הביולוגיים שלנו יחזרו,
‫נוכל להישאר יחד.
‫חייבים להחזיר אותם.
‫טוב, אנחנו יודעים לאן הם הולכים.
‫שווייצריה.
‫"מי שעולה..." ‫-"לא יורד."
‫זהירות...
‫נכון שהכובעים המחודדים האלה נפלאים, ‫מתוקונת?
‫הפיטונים האלה מוסיפים המון כוח ‫לרגליך הגבריות.
‫אל ההרפתקה! ‫-אל ההרפתקה!
‫איך ילדים חכמים כאלה יכולים ‫לצאת משני אלה?
‫כלומר, זה דרוויניזם בפעולה, לא?
‫אנחנו באמת חייבים להציל אותם?
‫וילובים?
‫אני אוהב את המפעל שלך.
‫אני צריך את המפעל שלך.
‫תן לי את המפעל שלך!
‫הלילה.
‫היי, מל.
‫אנחנו צריכים לבנות משהו ‫כדי להגיע לשווייצריה.
‫בסדר.
‫תוכנית א'. ‫-תוכנית ב'.
‫תעשו את זה.
‫זה מה שנקרא ספינת אוויר.
‫כל הכבוד, ברנבים.
‫ספינת אוויר טובה. ‫-ספינת אוויר טעימה.
‫אל שווייצריה!
‫תירגעי, רותי.
‫ילדים, לכו לעשות פיפי. ‫אני כבר חוזרת עם שיבולת השועל.
‫כן, שיבולת שועל.
‫תראי את זה. רותי רוצה לעזור.
‫זה כמעט כאילו...
‫הם משפחה.
‫מתחיל מסלול ל... שווייצריה.
‫אה, שווייצריה. ‫את תאהבי את המקום הזה, רותי.
‫ארץ השוקולד, הגבינה והסכינים.
‫מה?
‫טים!
‫חבר'ה, נראה לכם שהאומנת תכעס ‫שברחנו עם הספינה וגנבנו לה את הטלפון?
‫והארנק.
‫אה, היא בהחלט כועסת, אבל ייתמנו את עצמנו,
‫אז נבטל את ההתייתמות.
‫אני חי!
‫סוף כל סוף אני חי!
‫תראה.
‫בזמן שבני וילובי טסו מזרחה לעבר הזריחה,
‫אני הצטרפתי אליהם בתוך גביע.
‫אמרתי לכם שהסיפור הזה יהיה מלהיב. ‫האם הם יגיעו להורים שלהם בזמן?
‫לא יודע. אני בתוך גביע.
‫- האלפים שלא ניתן לטפס עליהם -
‫אלפ שלא ניתן לטפס עליו, הם אומרים.
‫זה לא משתווה לתלולי האהבה שעליהם טיפסנו, ‫אמא יקירה.
‫הו, אבא...
‫קח אותי לפסגה.
‫מה אתם עושים, אידיוטים?
‫אמא יקירה! ‫-די עם היודל!
‫תראי. שלג.
‫- שווייצריה -
‫תמלא אותה, חבר.
‫סוכר בצינור הניקוז. ‫-במיכל הדלק.
‫בוקר טוב.
‫אנחנו נוסעים למנוע מההורים ‫שלנו להרוג את עצמם. ביי.
‫כן, נחמד.
‫תעמוד בקצב, יקירי.
‫- עצרו! לא ניתן לטפס! -
‫הרבה יותר טוב מללכת.
‫ברנבי...
‫סבורני שאיני חש... באפי...
‫לא. נגמר לנו הצמר.
‫אני לא יכולה לסרוג.
‫אוי, אמא, מתוקה. ‫-אבא, עשינו טעות איומה.
‫חייבים... לחזור... הביתה.
‫הו אמא, את היא הבית שלי.
‫הגעת ליעד.
‫הנה זה.
‫הם יכולים להיות בכל מקום ל... ‫-למטה! תראה!
‫אני חושד שההורים שלנו קשורים לזה.
‫הם באמת גורמים הרבה צרות.
‫משהו בחוץ. ‫-בהחלט משהו בחוץ.
‫תראו...
‫אדום וילובי, סיבים אנושיים,
‫חלק כמשי,
‫טרדיגריידים של אבא.
‫אני לא יכולה לסרוג!
‫הצמר של אמא!
‫כן! ‫-עכשיו תפסנו אותם!
‫טוס בעקבות הצמר!
‫תחזיקו מעמד, וילובים!
‫אני לא רואה כלום.
‫הראות אפסית.
‫קור לראות אותך.
‫בדיחה נהדרת, ג'יין.
‫אוי, לא! אנחנו מאבדים כוח.
‫ברנבים, מה קורה?
‫גובה. ‫-אנחנו צריכים עוד קשת בענן. תמשיך לנסוע.
‫מהר יותר, חבר'ה!
‫קשת. ‫-קשת.
‫תן גז! ‫-קשת.
‫קשת. ‫-קשת.
‫קשת בענן!
‫לא ניתן לטפס עליו, אבל ניתן לטוס אליו.
‫תראו!
‫החוט מוביל ישר ל...
‫אוי, לא.
‫זה כמו בית של קברות.
‫מהר!
‫הם חייבים להיות פה.
‫תתפצלו!
‫פיצול. ‫-פיצול.
‫עץ.
‫-עץ גם כאן.
‫עוד עץ. ‫-אין להם זכר.
‫זה בלתי אפשרי!
‫כולנו נקפא כאן אם לא נמצא אותם.
‫אני שומע משהו.
‫גם אני. שומע איזה משהו. ‫-זה "איזה" או "משהו"?
‫זה גם זה וגם זה! רוצו!
‫לא עץ.
‫אלה ההורים!
‫הנשיקה שלהם עדיין חמה.
‫תנורים. הפעל!
‫קדימה.
‫יש!
‫יש לנו הורים!
‫אמא. ‫-ואבא.
‫ילדים?
‫אבא'לה, חזרנו הביתה?
‫לא, יקירה.
‫אנחנו על... אלפ.
‫באנו להציל אתכם.
‫להציל?
‫אותנו? ‫-אבל איך?
‫ידענו לאן הלכתם. ‫-אנחנו שלחנו אתכם.
‫סוכנות הנסיעות "ללא חרטה".
‫העלון? ‫-כדורי הצמר של אמא.
‫זה הגיע...
‫ממכם?
‫רצינו...
‫לייתם את עצמנו.
‫אבל טעינו. ‫-טעינו מאוד.
‫אוי, אבוי.
‫תראו, אנחנו לא משפחה מושלמת.
‫אנחנו אפילו לא משפחה טובה.
‫אבל אתם צריכים את עזרתנו ‫כדי לרדת מהאלפ הזה, וברגע שנהיה למטה,
‫אנחנו צריכים אתכם כדי שנוכל להישאר יחד.
‫אתם לא חייבים לאהוב אותנו,
‫אבל האם תהיו שוב ההורים שלנו?
‫בבקשה? ‫-בבקשה?
‫הו, אבא, אולי טעינו.
‫אנחנו יכולים להשתפר.
‫שנעשה זאת? למען האהבה.
‫למען האהבה.
‫זוזו הצדה!
‫תראי את המכונה הזו!
‫אני אוהבת לעוף!
‫רוצי, אמא. הכי מהר שאת יכולה.
‫לא צפיתי את זה. ‫-לא הבאתי את שמלת הריצה שלי.
‫תרימי את הרגליים! ‫-אני באה, אבא!
‫אל ההרפתקה!
‫אמא, איפה למדת לנהוג?
‫חשבתי שאתה נוהג, יקירי.
‫למרבה הצער, ההורים של בני וילובי ‫נותרו לחלוטין...
‫מה עושות הדוושות האלה?
‫...ובצורה מוחלטת שלא תיאמן...
‫אנוכיים. ‫-אוי, אבוי.
‫יש סיכוי שהם שרדו את זה?
‫לא נראה לי.
‫אוי, לא. עם כל הנחישות והדמיון שלהם...
‫לא משנה כמה אתה טוב, נכון?
‫העולם יכול להיות מקום די קר.
‫אנחנו צריכים לחמם את עצמנו.
‫טים.
‫זה קפוא. ‫-בהחלט קפוא.
‫חם. ‫-להביא את החם.
‫לא, ברנבים. לא, תישארו יחד.
‫החם נעלם.
‫טים, מה נעשה עכשיו?
‫החוט. עקבנו אחריו עד למעלה.
‫נוכל לעקוב אחריו עד למטה. ‫-טים!
‫תחזור! בבקשה! אנחנו חייבים להישאר.
‫לא.
‫זה חסר תקווה.
‫תחזור.
‫קר.
‫לא... ‫-סוודר.
‫לא.
‫"מה אם" אחד אחרון.
‫שמעתי משהו. ‫-גם אני.
‫"דרך הזכוכית
‫מעבר לחומה"
‫ג'יין?
‫"מחפשת משהו חדש
‫הקיצי מהחלום
‫שכחי מהעבר
‫בקצה הקשת תמצאי את עצמך"
‫אני תקוע. ‫-"מהו שם
‫סתם משהו מוכר?
‫כולנו ממלאים תפקידים בקופסה מלאת חורים
‫כשהעתיד יאבד והגבולות ייחצו
‫אני יודעת איפה אהיה
‫גם אם טוב וגם אם נורא
‫אשאר לצדך
‫אין צורך להיפרד
‫אני רואה את האור
‫כשהשמיים מאפירים
‫ואין עוד מילים
‫בסופו של יום
‫אני בוחרת בך"
‫ג'יין?
‫"ובך
‫ובך
‫וגם בך, חתול
‫אני בוחרת בכם"
‫תודה, ג'יין.
‫תודה.
‫טרגי.
‫אבל זכרו, זה סיפור ישן נושן.
‫וככזה, הוא לא יכול להסתיים ככה, נכון?
‫רות?
‫זה ג'ירוקופטר שוויצרי. ‫-יש פותחן פחיות!
‫אני מתערב שזה חולץ פקקים.
‫ליקטי טוויסט!
‫אוי, מקלוני!
‫אומנת?
‫אחרי כל מה שעברנו, אתה נוטש אותנו?
‫אבל איך מצאת אותנו? ‫-עקבנו אחרי הקשת לתוך הסערה.
‫ואז רות שמעה את הג'ינגל העליז שלך.
‫שמעתם את השיר שלי?
‫הוא היה יפהפה, ג'יין.
‫אני בטוחה שההורים שלך אהבו אותו. ‫אם כבר מדברים על ההורים, איפה הם?
‫אני רוצה להגיד להם ‫כמה הילדים שלהם נהדרים.
‫הם גנבו את ספינת האוויר שלנו.
‫יש לנו הורים ממש גרועים.
‫אתה מתכוון שהיו לנו.
‫עכשיו אנחנו יתומים באמת.
‫מה?
‫בלי הורים.
‫בלי בית. ‫-בלי מקום ללכת אליו.
‫איבדנו הכול.
‫אבל יש לנו זה את זה.
‫תראו, טסנו בספינת אוויר עשויית ממתקים
‫מעל אוקיינוס.
‫טיפסנו על מה שלא ניתן לטפס עליו.
‫לא באמת טיפסנו. ‫-אני יודע, אבל זה נאום נחמד.
‫כל עוד נישאר יחד, נהיה בסדר.
‫עם או בלי הורים.
‫מה אם...? ‫-כולנו נהפוך למשפחה?
‫היי, אמא. ‫-היי, אמא.
‫אני בפנים!
‫דידלי-די, גם אני.
‫יש! ‫-המפקד, קח אותנו מכאן.
‫קר פה מדי בשביל להיות דביקים.
‫גרנדי-דנדי! כן!
‫למה אנחנו לא משתמשים במסוק?
‫לא צריך מסוקים. אנחנו משפחה!
‫טוב, זה קצת מוזר, בסדר? ‫אבל הגענו לשם בסוף.
‫נחישות, דמיון, תקווה.
‫אמרתי לכם שאני יודע לזהות סיפור טוב.
‫הסיפורים הקשים ‫הם הסיפורים הכי טובים, יודעים?
‫הוא לא עבות.
‫בכל זאת, זה שפם.
‫אנחנו יודעים מה זה אומר, נכון, טים?
‫אנחנו לא עושים את הקטע הדגול מאז שזה קרה.
‫שפם.
‫אם תאכל את שיבולת השועל שלך, טים, ‫יהיה לך שיער בכל מקום.
‫אולי טים חסר השיער רוצה משהו חדש.
‫אני קורא לזה קציץ בשר מלנוף.
‫אוי, לא!
‫רות! ‫-לא!
‫תראה, טים! לרות יש שפם בשר.
‫וילובי.
‫תראו אותם...
‫משפחה לא מושלמת באופן מושלם.
‫ובעוד הם לא קיבלו כל מה שהם רצו...
‫הם קיבלו את מה שהם היו צריכים.
‫אני מניח שכולנו צריכים אהבה.
‫אפילו אני.
‫אני אוהבת את השפם שלי!
‫רואים? "כולם חיו באושר ובעושר ‫עד עצם היום הזה."
‫שזה יותר ממה שאני יכול להגיד על... ‫אתם יודעים.
‫אוי, בונבונון.
‫אני אוהבת לראות את העולם איתך.
‫אפילו את החלקים הרטובים.
‫שום דבר לא ימנע מאיתנו ‫לצאת להרפתקאות, אמא!
‫אוי, אבוי.
‫- תעודת אימוץ ‫טים וילובי, ג'יין וילובי -
‫- ברנבי א' וילובי ‫ברנבי ב' וילובי -
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר
‫מה? אל תסתכלו עליי ככה. זה לא מגעיל.
‫ככה אני רוחץ...
‫את הכול.